Je to jen smečka vlků. Dělej, už jsme skoro hotovi.
- Kalibe, jde to po mně! - Honem vylez!
- Utíkejme! - Ne, Benjamine, musíme to dokončit.
Pomoz mi to zahrabat.
Co když to někdo vyhrabe?
Ať je Bůh milostiv jeho duši.
BRANTFORD, 1 MÍLE
- Ahoj, Alane. - Dobrý den, slečno Magruderová.
- Máš volno, Alane. - Díky, Bille.
Připrav se na smrt, Parrishi!
Parrishi, nač ten spěch?
Jen si běž za tatínkem, Parrishi! My počkáme.
- Ahoj, Karle. - Musím ti něco ukázat.
Makám na tom už celý rok. Půjdu za tvým otcem -
- a ukážu mu tohle. Na, vem si ji.
- Co myslíš, bude se mu líbit? - Co je to?
Budoucnost! Jestli je bude nosit Wilt Chamberlain, -
- budu je prodávat v celé Americe. Stanou se módním hitem.
Co se děje?
- Nic. - Alane!
Tahle továrna není hřiště. Je to tu nebezpečné.
- Můžeš mě svézt domů? - Jede po tobě Billy Jessup?
Synku, musíš se mu postavit, dříve nebo později.
Když se něčeho bojíš, musíš se tomu postavit.
Neměl bys tomu klukovi dovolit, aby si tady hrál.
- Co jsi mi chtěl ukázat? - Ckamžik, pane.
Co to ksakru.. .?
Kdo to udělal? No?
Já, pane.
Nějak moc se motáš kolem mý holky.
- Jsme jen kamarádi. - Už nejste.
Na něj!
Kreténi!
Hezké!
Alane? Jsi doma?
Alane, už zas? Tak pojď.
Píle a houževnatost utvářejí ducha Brantfordu od chvíle, -
- co se v tomto městě usadili naši předkově.
Navzdory drsněmu podnebí a tvrdě půdě se nám...
- ...náramně daří. - Ráno jsem to uměl.
- Jdeme. - Same, musíme si promluvit s Alanem.
Takže my odcházíme!
Řekla jsem tátovi, cos mi řekl, že to nebyl jen Billy Jessup.
- Kdybych to byl věděl ... - Nevadí, tati.
Jsem na tebe pyšný. Postavil ses jim, i když byli v přesile.
Zachoval ses jako chlap, proto jsme usoudili, -
- že jsi připraven jít do chlapeckě škoIy v Cliffside.
Blahopřeji, zlato.
Vy mě tady už nechcete?
Vždycky jsme měli v plánu poslat tě do Cliffside.
Parrishově studují v Cliffside už od 17. stoIetí.
- Hele, Parrishova síř. - To je hlavní studentská kolej.
Nádhera. Lidě mě tu nenávidí, protože jsem Parrish.
Co teprve až budu bydlet v budově s mým jménem ...
- Nese jměno po měm otci. - Tak proč v ní nebydlíš?
Bydlel jsem, a právě tam ze mě udělali to, čím jsem dnes.
Možná nechci být jako ty. Možná nechci být Parrish.
Tím se staneš pouze tehdy, budeš-li se chovat jako Parrish!
- Nejsem tedy zralý pro Cliffside. - V neděli tě tam odvezeme!
- Nechci o tom slyšet už ani sIovo! - Už s tebou v životě nepromluvím!
- Same ... - Copak?
Nic.
- Co tady děláš? - Vezu ti kolo.
Tos nemusela. Došel bych si pro ně sám.
Řekla jsem Billymu, ať tě nechá na pokoji.
Zbytečná námaha. Rozebereme to někdy jindy.
Co to bylo?
- Tys to taky slyšela? - To víš, že jo!
Pojdď. V továrně jsem našel tuhle podivnou hru.
"Jumanji. Těm, kdo chtějí prokouknout, jak ze světa uniknout."
"Řídíš se součtem bodů na kostkách. Dvojnásobek značí další hod."
"První na konci vyhrává." Zahrajeme si?
Stolní hry jsem přestala hrát už před pěti lety.
Sáro!
- Musí tam být nějaký magnet. - Alane, koukej!
"Až přiletí, radši honem běž. S okřídlenci není žádná řeč."
- Co to bylo? - Nevím.
Dej to pryč, Alane!
Ach, ne! Ta hra si myslí, že jsem házel.
Jak to, že hra myslí?
"V džungli musíš poshovět, až ti padne osm či pět."
"V džungli musíš poshovět..." Co to znamená?
O 26 LET POZDĚJI...
Udělám z domu hezký penzión.
Bylo těžkě vzdát se ho. Je už plný nábytku.
Zapomněla jsem, jak je to tu velkě. Judy, Petře, koukněte na tohle.
Tady bude recepce.
Z přijímacího pokoje bude bar.
To zní ohromně. Jsem si jistá, že tu budete s dětmi šťastná.
Jsou to vlastně bratrovy děti. On i jeho žena zemřeli.
To je něco, viďte?
Určitě.
Co myslíte, mladý muži? Je to pro vás dost velkě?
Petr neřekl ani slovo od chvíle, co se to stalo.
To mi je moc líto. Je to hrozně.
To nic. Rodiče jsme vlastně neznali. Byli věčně pryč.
Na lyžích ve Sv. Mořici, v kasinech v Monte Carlu, na safari v Africe...
Ani jsme vlastně nevěděli, jestli nás mají rádi.
Když šejkova jachta šla ke dnu, napsali dopis na rozloučenou.
Našli jej v láhvi od šampařského.
Omluvte mě...
Oddaní rodiče. Byla to autonehoda v Kanadě.
- Pošlete mi ty papíry? - Hned zítra ráno.
Potřebuji zámečníka.
Petře, prosím tě, ukliď si ty hračky.
Odnes ten kufr na půdu.
Pak si můžeme dát zmrzlinu... a sklenku burbonu.
Co je?
- Já jdu do motelu. - No, to snad ne...
Nevidím žádný trus.
- Říkal, že vypadá takhle. - To je africký netopýr.
Pár jich tady zahlédIi v 60. letech, ale takoví netopýři tu nežijí.
- Ale on je viděl ! - Ať už to bylo cokoliv, je to pryč.
Netopýrů bych se v tomhle domě bál nejméně.
Čeho byste se tedy bál?
Nechtěl bych žít v domě, kde někoho zavraždili.
Malého Alana Parrishe. Udělal to jeho táta.
V domě je tisíc míst, kam mohl ukrýt tělo.
Zejména když ho rozsekal na kusy.
Snad nechcete přijít hned první den pozdě do školy?
- Není tu jediný netopýr. - Slyšíte?
V tomhle domě se nemáte čeho bát.
Jste den ve škole, a už si mě volá ředitel. To snad není pravda.
Tedď se hezky uklidníme a dojíme večeři.
Víme, proč jsi ten dům dostala tak lacino.
Před 26 lety z něj zmizel Alan Parrish.
Jeho rodiče ho rozsekali a zazdili ho tady.
Tak dost, už mám po krk těch lží. Zůstanete doma.
Prima, v tomhle pitomém městě stejně není kam jít.
Jen pro tvou informaci, to nebyla lež.
Neslyšel jsi něco teď před chvilkou?
Stýská se ti po mámě a tátovi?
- Ne. - Lhářko.
Nech toho, nebo tě pošlou ke cvokaři.
A kam člověka posílají, když přestane mluvit?
Jdu na pracovní úřad. Za chvíli je tady školní autobus.
Máte oba klíče?
Posloucháte mě?
- Cože? - Počkám s vámi na autobus.
Doprovázeli vás rodiče k autobusu?
- Ne. - Určitě? Můžu vás odvézt.
Netrap se s námi. Autobus přijede každou chvíli.
Dobrá. Budte dnes hodní.
- Ty to taky slyšíš! - Co mám slyšet?
Odkud to přichází?
Pojď, rozložíme to tamhle.
Divné. Jsou zaseklé.
"Jumanji. Těm, kdo chtějí prokouknout, jak ze světa uniknout."
"Řídíš se součtem bodů na kostkách. Dvojnásobek značí další hod."
Musí to být něco na způsob mikročipů.
Házej první.
Šest.
"Zasvědí to, kousnou-li tě, kýchat budeš, rozdráždí tě."
Neházej!
"Žádná snadná expedice. Tvůj výlet zbrzdí opice."
Poslouchej! Slyšíš to!
Ty opice vylezly z té hry. Moskyti taky.
Tuhle část jsem neviděla.
"Dobrodruhové, pamatujte ..."
"Začněte hrát jen tehdy, chcete-li hru dohrát."
"Důsledky hry působí, dokud některý hráč nedosáhne Jumanji."
Ty opice jsou pryč. Odlož to.
Počkej! Jestli to dohrajeme, všechno zmizí.
Teta Nora se zblázní, jestli to uvidí.
Nepotřebujeme vlastně nic umět.
Hodil jsi dvě stejná čísIa. Házíš ještě jednou. Dělej!
Pět.
"Má ostré tesáky. Jsi pro něj bonbónem."
"Koukej s partou zmizet, a to pěkně honem."
To se mi vůbec nelíbí.
Někdo tu je.
Není skutečný, Petře. Je to jen halucinace.
Utíkej, Petře!
Jsem zpátky.
Moje kolo.
Někdo hodil pět nebo osm.
To on.
Děkuji !
Děkuji ti! Promiř, jestli jsem tě vylekal.
Jsem zpátky! Mami! Tati!
Jsem doma! Vrátil jsem se!
To jsem já! To jsem já, Alan! Mámo! Táto!
Jsem doma! Jsem zpátky!
Ty jsi moje sestra?
Ne, já jsem Judy a tohle je Petr.
Kde je máma? Je táta v továrně?
Ty jsi ... Alan Parrish?
- Jo. Kdo jste vy? - My tady teď bydlíme.
- Kde jsou moji rodiče? - To nevíme.
Tenhle dům byl dlouhá léta prázdný.
Všichni si mysleli, že jsi mrtvý.
Slezte z mého vozu a stoupněte si na chodník!
- Jaký je to rok? - Byl zbrusu nový.
- Ne, jaký je ted rok? - 1995, vzpomínáte?
Máte s sebou nějaký průkaz? Nebo ho máte v jiném kostýmu?
- 26 let ... - Vy jste zdejší?
- Byl jsem v Jumanji. - Indonésie ... v Mírovém sboru.
- Karel Bentley, podrážkář .. . - Je to váš příbuzný?
- Ano, náš strýc. - To se obléká pořád takhle?
- Jo, je to vegetarián. - Zmizte odsud!
Opice!
Není mu něco?
Před pár měsíci utrpěl úraz hlavy.
- Počkej! Kam utíkáš? - Jdu najít své rodiče!
Počkej!
Můj otec tady kdysi vyráběl obuv.
Byla to nejlepší obuv v Nové Anglii.
Promiňte.
Klid, holka.
Víte, co se stalo s tou továrnou?
Položila se, jako všechno v tomhle městě.
Venku je zima. Nedáte si kafe?
Proč by zavírali tátův podnik?
Když mu utekl kIuk, Sam se ho vydal hledat.
Utratil všechny peníze. Přestal chodit do práce.
Přestala ho zajímat.
Myslím, že nikdo nemiloval svého kluka tak jako Sam.
Tu máte, vždyť zmrznete.
Díky. Bydlí Parrishovi někde poblíž?
Tu a tam je vídám.
Jsou na Adams Street.
Naši rodiče jsou taky mrtví.
Byli na Blízkěm východě na mírových jednáních...
Táta dělal v reklamě.
Schází ti, viď? Mě taky.
Už zas někam běží.
Vím, že jsi rozrušen, ale pojďme to dohrát.
- My? Proč potřebujete mě? - Kdyby to bylo moc děsivě.
- Nahoře už je lev. - Já nejsem krotitel lvů !
- Brzo se vrátí naše teta. - Snad není alergická na kočky.
Larry, potřebujeme nosítka. Pomoz mi.
- Je raněná? - Asi ji něco kouslo.
- Jo, další případ. - Je jich už 50. Co se to děje?
Není to paní Thomasová?
- Kdo? - Ta z realitní kanceláře.
- Poslouchejte. Slyšíte to? - Co?
Nastupte si do vozu.
Co vylezlo z té hry přede mnou?
- Lev, spousta opic a ... - Támhleto!
Jen klid. Je to jen hmyz. Jsme tu v bezpečí.
Když se přikrčíme, nemůže na nás dosáhnout.
Přes sklo se nedostane. Jsme v bezpečí.
Umí někdo z vás řídit? Ne? To není problém.
Táta mě kdysi nechal couvat ... jednou.
Vždyť o nic nejde! Tak jedem !
Střecha!
Hračka!
Alane ...
Dej tu věc ode mne pryč!
Kdy nám chceš s tím pomoct? Za chvilku přijede teta.
Prima. Seznamte jí s tím, že je bývalou majitelkou tohoto domu.
Moji rodiče jsou mrtví, dům teď patří mně.
Á, díky bohu. Už žádné banánově listy.
Co myslíš, co provedou opice se zdejším ekosystémem?
Co se ti stalo? Holil ses kouskem skla?
A co vy? Máte oblečení z bazaru?
- Holil jsem se poprvé v životě. - Kam jdeš?
Co kdybych hrála já s Petrem a ty by ses jen koukal?
- Dík, já už to viděl. - Tak co chceš dělat?
Nevím. Začnu tam, kde jsem přestal.
Paní Niedermeyerová možná ještě pořád učí šestou třídu.
Pojď, on nám nepomůže. Má strach.
Cos to řekl?
Máš strach. Na tom není nic špatněho.
Rozložíme to v obýváku.
Nemáte ponětí, do čeho se pouštíte.
My to zvládneme. Nepotřebujeme tvou pomoc.
To sotva.
Opice, moskyti a lvi - to je jen začátek.
Já viděl věci, kterě vídáš jen ve zlých snech.
Neumíš si je představit. Ani je nevidíš.
Jsou věci, co tě v noci pronásledují.
Ozve se řev. Pak slyšíš, jak žerou.
A modlíš se, abys nebyl zákuskem.
Strach? Ty vůbec nevíš, co je to strach.
Beze mne nepřežiješ ani pět minut.
Takže ... nám pomůžeš?
Budu se koukat ...
... ale nemám strach.
Petře, to bylo moc chytré.
To je obrácená psychologie. Táta to na mě zkoušel.
- Připraven? - Jo.
- Alane, připraven? - Tady nejde o to, být připraven.
Zkusím to znovu.
Alane, ono to nefunguje.
Ne ... nejsi totiž na řadě.
Petr házel dvakrát, protože měl dvojnásobek.
- Teď házím já. - Ne, podívej ...
Slon byl můj.
Hrajeme hru, kterou jsem začal v roce 1969.
Budu muset hrát.
- Teď neházím já. - Kdo tedy?
Sarah Whittleová.
Tady kdysi bydlela.
Z toho domu mi naskakuje husí kůže.
Na této verandě jsme si hrávali.
Já věděl, že už tady nebydlí. Asi se provdala za Billyho Jessupa.
- Ta paní nám aspoň řekne, kde je Sára. - Jistě. Je přece senzibil.
Správná připomínka.
Tu verandu si pamatuji mnohem větší.
- Můžete nám pomoct? - Máte domluvenou schůzku?
- Ne, jen se pokoušíme někoho najít. - Madam Serena má práci.
Možná nám pomůžete vy.
- O co jde? - Hledáme někoho, kdo tady bydlel.
- Celý život tady bydlím já. - Pak musíte znát Sáru Whittleovou.
Co od ní chcete?
Sáro ...?
Už se tak nejmenuji.
- Sára Whittleová? - Co chcete?
Před 26 lety jsi kousek odsud hrála s jedním klukem hru.
Hru s bubnováním.
- Jak to víte? - Ten kluk jsem byl já, Sáro.
Alane?
Ty jsi ji zabil.
Zanechte vzkaz a lékařka vám zavolá zpátky.
Dr. Boorsteinová, tady Sára Whittleová. Prosím, zavolejte mi.
Potřebuji změnit dávkování.
Ta událost, o níž jsme mluvili, ta, co se nikdy nestala ...
Ten malý kluk, který vlastně nezmizel ...
Sedím u něj v obýváku a piju limonádu.
- Zavolá mi. - Zatímco budeme čekat ...
2000 hodin na terapii jsem si namlouvala, že se to nestalo.
Bylo to strašné, já si to všechno vymyslela.
Bylo to strašné. Opravdu .. . ale bylo to skutečné.
Ne, tvůj táta tě zavraždil a rozsekal na kousky.
Sáro! Prosím tě! Táta že to udělal?
Vždyť mě sotva dokázal obejmout, natož aby mě rozsekal na kousky.
Před 26 lety jsme začali hrát jistou hru.
Teď si všichni hezky sedneme a dohrajeme ji.
A víš co? Jsi na řadě.
Zahraj si tu hru, Sáro.
Tak jo, dej mi ty kostky. Jdi domů, ty hrát nemusíš.
- Proboha! Jak jsi to mohl uděIat? - To je zákon džungle.
Zjevoval ses mi v představách jako zářivý duch.
Dělej, přečti to.
"Rostou rychleji než bambus. Jdou po tobě, pozor na pusu !"
Kdepak. Držte se dál od zdí. Ničeho se nedotýkejte.
Žádné prudké pohyby.
- Páni, ty jsou krásné! - Ty purpurové jsou jedovaté.
Ale hlavně si dávejte pozor na velké žluté plody.
Jaké žluté plody?
- Vydrž! - Drž ho. Hned jsem zpátky.
Promiř, Angusi.
Je čas sklizně!
Jsi v pořádku?
Proboha!
Můj vůz!
To se mi snad jen zdá. Nastartuj, prosím ... ano!
- Karle? Ozvěte se! - Tady Karel.
Je tu spousta zvířat, neumíme zvládnout situaci.
Sežeřte Stana a Willyho. Jdu tam za jedním podezřelým individuem.
Měl jsem být hasičem.
Sáro!
- Pusť mě! - Hra ještě neskončila.
Pro mě ano. Už nejsi v džungli. Přestař!
Má někdo chuť na čaj? Půjdu ho uvařit.
Když jsem tu hru hrála naposledy, zničila mi život.
Zničila ti život?
"V džungli musíš poshovět, až ti padne osm či pět."
Byla jsem malá holka, Alane. Ty jsi zmizel.
Na mě se vrhlo hejno netopýrů a hnali se za mnou ulicí.
Měla jsem strach. Promiř, Alane.
- Nikdo mi nevěřil. Byla jsem sama. - Já taky, 26 let.
Já taky.
To je v pořádku, Sáro. My máme taky strach.
Ale jestli tu hru dohrajeme, všechno půjde pryč.
- Co když v tě hře uvíznu? - Neuvízneš.
- Já hrát nepřestanu. - Já taky ne.
Já taky ne.
- Sáro. - Prosím!
Já věděla, že to bude špatný den.
Ale jdi, zvládneme to. Chce to jen neztratit hlavu.
Ať nám kostky přisoudí cokoliv.
"Lovce z divočiny jestli zříš ...
...hned v malé dítě se proměníš."
- Co to znamená? - Van Pelt .. .
Ty mizerný zbabělče! Vrať se a postav se mi jako muž.
Nepovedený hod, Sonny Jime. Však já tě dostanu, těš se!
Hej, vy!
Odhoďte pušku a ruce vzhůru!
To se mi snad jen zdá!
I když Alan z tohohle vyvázne, stane se to znovu.
Když potlačuješ svůj hněv, uvolňuje se negativní energie.
Když člověk skončí v džungli, nemůže to být náhoda.
- Kdo je na řadě? - Já.
- Mohl jsi nám o něm něco říct. - Je to jen vrh kostkou.
To kvůli němu jsi nechtěl hrát?
Tys taky nechtěl? A mě uháníš, abych to dohrála!
- Co je to za chlapa? - Je to lovec.
- Momentálně jde po mně. - Proč?
Nevím. Mohl by to přece pokládat za ztrátu času.
- Budu se skvěle vyjímat na jeho zdi. - Jsi na řadě.
- Promluv si s ním. - Přeskočilo ti? Ten chlap má pušku.
Neříkej, že mi přeskočilo!
Celé město si myslí, že jsem cvok, kvůli téhle stolní hře.
- Možná bych měl házet já. - Jo.
- Nikdo nechodil na mé večírky. - Ted házím já.
Budu házet!
Na, házej.
"Není to hrom, nepleť se. Bylo by moudré vzdálit se."
Slyšíte to?
Utíkejte! Je to splašené stádo!
Ta hra!
Neohlížejte se!
Tu hru ne!
- Proč jsi mu ji nevytrhl, Petře? - Nevšímej si ho. Je ve znamení Vah.
- Kam jdeš? - K vodě!
- Tady teta Nora. Kde jsi byla? - Promiňte, to je omyl.
Počkejte na mě!
- Přejete si? - Dejte mi jich veletucet.
Přestaly se vyrábět v roce 1903.
Kruci! Potřebuji tedy náhradní zbraň.
Je na to čekací lhůta, musíte taky vyplnit tohle.
Nebo to můžu vyplnit já.
Louise ...
Kdyby se někdo ptal, nekoupil jste to tady.
Vy nejste pošťák, viďte?
Alane!
Tiše!
Petře!
- Petře, jsi v pořádku? - To byla paráda!
- Já se tak bála! - Jsi pašák!
Hezká práce. Dej mi tu hru. Jdeme.
Zase...
Dělejte jakoby nic.
Schovejte tu hru.
- Jste všude, kde se něco semele. - Já? O čem to mluvíte?
- Musím vás sebrat. - Nikam nejdu.
- Moment! Nemůžete ho sebrat ... - Je to její snoubenec.
- Já myslel, že je to váš strýc. - Jen klid, hned jsem zpátky.
- Opouštíš přátele! - Dohrajeme to později.
- Van Pelt .. . - Měli byste jít všichni domů.
- Jak to teď máme dohrát? - Bez něho to nejde.
- Judy! - Copak?
Myslel jsem, že to můžu dohrát. Scházelo mi jen deset políček.
"Zákony Jumanji když podvedeš, sklouzneš zpět víc, než se naděješ."
- Tys chtěl podvádět? - Chtěl jsem jen hodit dvanáct.
Dobrá, zlato, to by byl podvod.
Petře, tvoje ruce! Podívej se na ruce!
Mají namířeno k Parrishovým. Nemůžu je zastavit.
- Přivolejte národní gardu. - Co se to děje? Vy to víte.
I kdybych ti to řekl, nevěřil bys mi, Karle.
- Odkud znáte moje jměno? - Znám toho mnohem víc.
To je pravda. Dělal jsem tam, dokud jsem nedostal padáka.
A přitom jsem měl něco, co mohlo od základu změnit celé město.
- Tvoje boty. - Správně.
Karle, vím, že to tolik neznamená po 26 letech ...
... ale omlouvám se.
- A za co? - To jsem já, Alan.
- Co se děje? - Zdá se, že mají výprodej.
Tys taky viděla tři opice na motorce, že jo?
DOČASNĚ MIMO PROVOZ
Snad ho z toho dostaneme šekem.
Řekněte tomu ukňouranému zbabělci ...
Dej mi to, chlapče!
Pomoc! Vytáhněte mě odsud!
- Tamhle je. - Počkejte tady.
Mám tě, holčičko. Teď za tebou přijde i Alan.
Vždyť ani neví, že jsem tady. Váš plán se zhroutil!
- Zkus se hnout, a vystřelím ti mozek. - Zavolejte policii!
To by mělo zapůsobit.
Cenová kontrola!
Když mě pustíš, všechno zastavím.
Mluvím pravdu. Prosím tě, musíš mi pomoct.
Vím, že toho budu litovat.
Nehýbej se.
Tak, pustil jsem tě. Co podnikneme dál?
Ty zůstaneš zde. Je to pro tvě vlastní dobro.
- To jsou moje želízka! - Jednou mi poděkuješ!
Rukojmí v centru Šetřílek, jedna žena a dvě děti.
Jde asi o ozbrojeněho pachatele, kterého jsi ohlásil. Karle?
- Co je Šetřílek? - Obchod s levným zbožím.
Opatrně!
Neměj strach. Už jsem tohle dělal ... jednou.
- Monroe a Elm. - Ten kostel?
Ne, teď tam prodávají hamburgery.. . Jestli z toho něco zbylo.
Judy!
- Máme společnost. - To jsou naši. Uvolní nám cestu.
Tady je hra.
Krysy!
- Vypni tu sirénu. - Dobrá, mám to.
Mohl jsem vás kdykoli zastřelit.
- Proč jste to neudělal? - Kostkou totiž házel Alan.
Tamhle to je. Šlápni na brzdu!
- Brzda! - Dupni na brzdu!
Měl by tu být každou chvíli.
Sáro! Jsi v pořádku? Kde je Petr?
Jsem tady.
Tak, tedy.
Okolnosti se ti nikdy nesmí vymknout z ruky.
Konec třetí pásky.
Nové hlášení z Brantfordu, New Hampshire.
Nejméně 98 lidí bylo hospitalizováno.
Příznaky sahají od horečky a vyrážky až po záchvaty...
- Alane, promluv si s ním. - Na to nemáme čas, jasně?
Já vím, ale je to ještě dítě a chtěl jen pomoct.
Judy, pojď.
Já tě varoval, Petře, ale ty jsi chtěl hrát tu hru.
Ty brečíš? Nebreč. Hlavu vzhůru.
Pláč nikomu nikdy nepomohl.
Máš-li nějaký problěm, postav se mu jako chlap.
Promiř. 26 let v džungli, a přece jsem celý táta.
No tak, moc se omlouvám. Bude to dobré.
- Mít strach není žádná hanba. - O to nejde.
Tak o co jde?
Dobrá... připraveni?
Neboj, budeš zas v pořádku, dřív než se naděješ.
Půjdeme dovnitř, sedneme si a dohrajeme tu hru.
Ať se děje cokoliv ...
Hned si připadám jako doma.
Lorraine, jedu k Parrishovým. Pošli posilu.
Lorraine?
- Počkejte! - Co ted?
- Děje se něco, madam? - Bydlím ve starěm domě Parrishů...
- Máte děti? - Proboha! Co se stalo?
Nastupte si. Vysvětlím vám to cestou.
Prima! Vem si to! Musíme se dostat do toho domu.
- Neměli bychom hrát někde jinde? - Ne, tady jsem vyrostl.
- Teď házím já. - Sáro, jestli hodíš 12, vyhrála jsi.
Takže jste připraveni? Jdu na to.
Jen klid.
"Každý měsíc za úplňku přijde monzun celkem v brzku...
...a vytvoří lagunku." Monzun? Naštěstí jsme vevnitř.
- Kapka deště nemůže uškodit. - Ne, ale liják může zabít.
- Co teď? - Vylezeme někam výš.
Držte se pohromadě!
Jsi v pořádku, Petře?
Alane, co je to?
Jen tak dál.
Zůstaňte na stole.
Na lustr!
- Judy! Petře! - Nechte to na mně. Nic to nebude.
Asi mají nahlas puštěnou televizi.
Po tomhle jsem vždycky toužil. Ustupte, prosím.
Alane, podej mi ruku!
- Chytni se mě ruky. - Mám ji.
Vezmi tu hru.
- V pořádku? - Jo.
Alane, ty jsi kvůli mně zápasil s aligátorem.
To byl krokodýl. Aligátoři nemají ten pás na zadních končetinách.
Moje chyba.
Teď jsem na řadě já. Mám to!
Plukovník Mustard v knihovně s hasákem.
Heslo.
"Pozor na to, kam si stoupáš. Podlahu rychlejší než písek máš."
- Pomoc! - Uklidni se. Nevzpírej se.
- Já jsem klidný. - Alane, chyť se tohohle!
Mám to. Tahej!
Nepodávej mi věci, kterě se rozpadají pod rukama!
"Z toho všeho plyne poučení..."
"Poučení, jež si k srdci vezmeš..."
Mám tě.
"...o políčko zpět se někdy posuneš."
- Ublížila jsem ti? - Ne.
Díky, Judy. Rychle ti to zapaluje.
Sára i já bychom se rádi dostali z té podlahy. Házíš, Petře.
- Já myslela, že jsem tě opět ztratila. - Díky, žes mě neopustila.
"Chceš pomoci? Strpení chvilinku. Máme přece osmu ve vínku."
- Co je? - Nic.
Petře, můj táta měl v kůlně sekyru. Běž pro ni!
Judy? Petře?
Teto Noro, to jsem já, Petr.
Vysvětlím ti to později.
Sáro, jsi na řadě. Když hodíš sedm, můžeš to skončit.
- Nemůžu házet. - Dej si kostku do úst.
Judy, přines hru. Pospěš si.
Judy!
- Jsi v pořádku? - Nic mi není. Pomoz jim.
Dělej, Judy.
Dej mi kostku.
"Téměř u konce. Vůbec nic to není. Nastane malě zemětřesení."
- Mrzí mě, že tady nejsou naši. - Mě taky.
Naší jedinou šancí je dohrát hru.
- Chyť tu hru! - Ne, já tě nepustím.
Ani hnout!
Vstaň!
Co to máš v ruce?
Pusť to.
Jsi v koncích, Sonny Jime.
- Tak běž. - Ne.
- Copak nemáš strach? - Klepu se strachy.
Ale táta mi vždycky radil, postavit se tomu, čeho se bojím.
Hodný chlapík. Konečně se chováš jako muž.
Chceš vyslovit poslední přání?
- Jumanji. - Cože?
Jumanji.
Ne, Alane! Ne!
Zapomněl jsem si doma projev.
- Jsem rád, že jsi zpátky. - Byl jsem pryč jen pět minut.
Mně to připadalo mnohem déle.
Já myslel, že už se mnou v životě nepromluvíš.
Omlouvám se za to, co jsem řekl, tati.
Podívej, Alane, měl jsem zlost.
Já se ti taky omlouvám.
Do Cliffside nemusíš, jestli nechceš.
Zítra si o tom promluvíme. Jako chlap s chlapem.
- A což takhle jako otec se synem? - Prima.
Musím už jít, jsem čestným hostem.
Tati ...
V roce 1906, totiž ... Dnes, v továrně ...
To nezavinil Karel Bentley. Tu botu jsem na běžící pás dal já.
Jsem rád, žes mi to řekl, synku.
- Díky. - Na shledanou, tati.
- Ježkovy oči! Judy a Petr! - Alane, ti tam nejsou.
Je rok 1969. Ti dva jsou ještě na houbách.
Zapomínám, jakě to je být dospělá.
- Ale na sebe nezapomeneme. - Ani na Judy a Petra.
Chci už dlouho udělat jednu věc.
Radši to udělám hned, než ze mě bude holčička.
V šesté třídě asi nejsou kursy autoškoly.
Tati, ten nový trenér je skvělý. Ne, není to podprsenka, je to bota.
- Už jsou tady. - Uvidíme se zítra.
To bude nejhezčí dárek.
Jsou tady?
- Jime! Jsem rád, že jste mohli přijít. - To je moje žena Martha.
- To je Sára. - Kde máte děti?
- Tamhle jsou. - Jak jste to věděli?
- Jen jsme tušili ... - Ano, to jsou naše děti.
Judy a Petr. Děti, seznamte se s manželi Parrishovými.
- Moc nás těší. - Přesně takhle si vás pamatujeme.
Mám pocit, jako bychom je dobře znali.
Alanovi jste o nich tolik vyprávěli.
Přinesu dárky.
- My děti zbožňujeme. - Veselé Vánoce.
- Tak kdy můžeš začít? - Chtěli jsme jet na lyže ...
- Do Skalistých hor v Kanadě. - Ne!
Promiňte ... my jen ...
... abyste stihli včas marketing na tu novou sérii.
To není problém. Mohl bych začít příští týden.
Seznámím vás s vašimi novými spolupracovníky.
Pojďte dál. Náš dům byl váš dům ... je váš dům.
Co je to za zvuk?